Інформація про російське громадянство дружини судді Циктіча Надії міститься у декларації служителя Феміди. Дружина екзаступника голови Нацполіції Дмитра Тишлека, який працював у цій структурі до грудня 2023 року, також не позбулася паспорта країни-агресорки. Як і дружина очільника Одеської ОВА Олега Кіпера. Яку небезпеку це може нести?
— Кожен такий випадок повинен розглядатися окремо, — вважає Ігор Рейтерович, кандидат політичних наук, керівник політико-правових програм Українського центру суспільного розвитку. — Може бути, що та чи інша особа мала російське громадянство 10 — 15 років, давно живе в Україні, має посвідку на проживання, але в силу нашої бюрократії не вийшла з нього й не отримала громадянство України.
Звісно, особам, чиї близькі родичі є громадянами країни-агресорки, потрібно заборонити обіймати окремі посади, важливі для нацбезпеки. Або вони повинні бути під пильною увагою спецслужб. Щодо них мають проводитися додаткові перевірки.
— Це, до речі, має стосуватися й українських посадовців, що мають доступ до державної таємниці чи перебувають у керівництві ЗСУ, і чиї родичі є громадянами Білорусі, — додає Олексій Кошель, керівник Комітету виборців України.
— А як цим може скористатися ворог?
● О. Кошель:
— По-перше, може бути прямий тиск на таких посадовців з метою отримання більш лояльних рішень. У період війни ворог цей факт здатен активно використовувати. Можливі й інформаційно-психологічні спецоперації для дестабілізації ситуації в Україні чи впливу на громадську думку.
● І. Рейтерович:
— Наприклад, Росія поширює фейк про “сина головкома ЗСУ”, який є частиною масштабної ворожої інформаційної операції, щоб дискредитувати командування нашої армії. За даними Центру протидії дезінформації, Іван Сирський, який став героєм російських роликів, не є сином Головнокомандувача ЗСУ. Він син колишньої дружини Олександра Сирського від її іншого шлюбу. Олександр Сирський не всиновлював Івана, а з його матір’ю розлучився ще у 2009 році. Колишня дружина Олександра Сирського ще 14 років тому виїхала разом з дітьми та новим чоловіком до Австралії. З її родиною генерал-полковник Сирський не підтримує жодних стосунків.
На мою думку, загалом потрібно запровадити норму, що особи, які призначаються на посади в органи державної влади, у спецслужби, правоохоронні органи зобов’язані повідомляти про наявність у родичів російського громадянства. Так, тепер частково це робиться, коли високопосадовці подають декларації до НАЗК. Але там вони зазначають громадянство лише близьких родичів, як-от дружини чи чоловіка, дітей. Тому цей перелік мав би бути розширений, варто до нього внести й інформацію про батьків, рідних братів чи сестер, які мають російське громадянство. Адже через них ворожі спецслужби також можуть здійснювати тиск. Особливо, якщо такі факти приховуються.
— Що маєте на увазі?
● І. Рейтерович:
— Скажімо, про російське громадянство дружини ексочільника СБУ Івана Баканова чи колишнього заступника голови Нацполіції Дмитра Тишлека стало відомо лише з журналістських розслідувань. Михайло Подоляк також не відразу визнав, що його рідний брат живе в Росії. Нагадаю, що Подоляк був присутній на російсько-українських переговорах у Стамбулі у 2022 році. Виникає питання, а чому вони це приховували?!
●О. Кошель:
— СБУ мала би контролювати це питання. І не лише тепер, а й десять років тому, коли почалася російська агресія. Але якщо голова СБУ, вже колишній, мав дружину з російським громадянством, то відповідно на подібні факти щодо інших посадовців тоді ніхто не зважав.